Översättning: Calvin www.Undertexter.se
Kan du inte sova?
Jesus!
Du skrämde mig.
Förlåt.
Vad gör du här?
Jag tänkte bara titta till dig.
- Varför ligger du inte i sängen? - Din elev är fortfarande här.
Han är uppe i ditt arbetsrum.
Han är inte min elev längre, han undervisar nu.
Han är en smart kille.
- Vad är klockan? - Efter midnatt.
- Och? - Och...
Grattis på födelsedagen.
Pappa!
- Glömmer jag någonsin? - Tack.
27, jag kan knappt tro det.
Inte jag heller.
Jäklar, jag glömde glas, vill du att jag...?
Nej.
Det här var den sämsta champagne jag någonsin druckit.
Det är inte ens champagne.
- Flaskan har rätt form i alla fall. - "Windy Valley Vineyards".
Jag visste inte att de gjorde vin i Wisconsin.
- Vill du smaka? - Du är väl inte ensam på din födelsedag?
- Jag är inte ensam. - Jag räknas inte.
- Varför inte? - Jag är din pappa, gå ut med dina vänner.
- Visst... - Tar inte dina vänner med dig ut?
- Nej - Varför inte?
För att dina vänner skall ta med dig ut, måste du ha några vänner.
Du har vänner, den där blonda söta... vad heter hon?
Hon som borta på Ales Avenue, ni brukade ses varje morgon
- Christy Jacobson? - Christy Jacobson
Det var i tredje klass, pappa.
Senaste gången vi sågs, var i sandlådan.
Claire då?
Hon är inte min kompis, hon är min syster.
Och hon bor i New York och jag tycker inte om henne.
Jag trodde hon skulle komma hit.
Inte förrän imorgon.
Om du inte kan sova, är mitt råd att du ägnar dig åt lite matematik.
Snälla...
Vi gör det tillsammans, som förr i tiden.
- Kunde du inte komma på något värre? - Rad för rad, genom formlerna.
- Vill du verkligen inte ha? - Det är bäst du börjar …
När jag var i din ålder hade jag redan gjort några av mina bästa arbeten.
Hur gammal var du?
När det började…
Vad?
Du vet... när du blev sjuk.
26, 27... Är det vad du oroar dig för?
- Jag har tänkt på det - Bara för att jag blev knäpp -
- behöver inte du bli det. Det är inte bara ärftligt.
Lyssna nu på mig. Livet förändras snabbt när man är i din ålder.
Du känner dig nere, du har haft en dålig vecka.
Det har varit några eländiga år, ingen vet det bättre än jag.
- Du kommer klara dig fint. - Kommer jag?
Jag lovar.
Det enkla faktum att vi kan sitta här och prata om det är ett bra tecken.
Ett bra tecken? Hur kan det vara ett bra tecken?
Därför att sinnesjuka människor sitter inte och funderar på om de är galna.
- Gör de inte? - Självklart inte. De har bättre saker för sig.
Lyssna på en som vet, ett tydligt tecken på att du är galen -
- är oförmågan att ställa sig frågan "Är jag galen"?
Även om svaret är ja?
Galna människor ställer sig inte frågan.
Sov nu så gott,
- imorgon skall vi... - Vänta...
- Vad är det? - Det stämmer inte.
- Visst gör det det. - Nej
- Vad är problemet? - Problemet är...
- att du är galen. - Och?
Och du sa, att en galen människa -
- aldrig skulle erkänna det.
- Åh!, jag förstår. - Så...
Du har en poäng.
Så, hur kan du erkänna det?
Därför att...
... jag är död.
Är jag inte det?
- Du dog för en vecka sedan. - Pulsåderbrock, 63 år gammal.
Begravningen är imorgon.
Förlåt.. Skadade du dig?
- Nej, det är okej. - Okej.
Mr Dubbs, ska du stå där i evighet?
Det här är min dotter Catherine.
- Hej. - Hej.
Mr Dubbs forskar inom matematisk optimering och är på väg att avsluta sin avhandling,
"Tiden går mot oändligheten".
- Catherine. - Va?
Ursäkta, jag skulle bara säga att jag går för kvällen.
- Bra. - Champagne?
- Vad firar du? - Vill du ha?
- Visst. - Du kan ta med dig resten hem.
Eh... nej tack.
- Ta det, jag vill inte ha mer. - Jag kör.
Jag hittar ut själv.
- Bra. - När kan jag komma tillbaka?
- Komma tillbaka? - Ja, jag är långt ifrån klar. Imorgon?
Det är begravning imorgon.
Du har rätt. Jag är ledsen. Jag tänkte närvara om det går bra.
Visst.
- Kanske på söndag? Är du här då? - Du har haft tre dagar på dig.
Jag vet att du inte vill ha någon här just nu...
men någon måste gå igenom din pappas saker.
- Det finns inget där. - Det finns 103 anteckningsböcker.
Han var besatt av grafer, Harold.
- Vet du vad det är? - Ja, han skrev tvångsmässigt, hela tiden.
Han var som en apa vid en skrivmaskin, 103 böcker med rappakalja.
Jag är beredd att läsa varje sida.
- Är du? - Nej...
Jag är inte galen.
Jag kommer att bli sen.
Några kompisar till mig,
som har ett band, spelar på en bar till klockan två ungefär.
- Jag sa att jag skulle komma.. - Jaha.
De läser på matematiska fakulteten. De är riktigt bra.
De har gjort en låt som heter "i".
Du skulle gilla den, de bara står där på scenen i 3 minuter utan att spela.
Det imaginära talet "i"?
Ett matteskämt, du förstår varför de inte slagit igenom.
Det är en lång åktur för att se några nördar i ett band.
Jag avskyr när folk säger så. Det är faktiskt inte så långt.
- Så de är nördar? - Absolut, supernördar.
De är nördar som kan klä sig, få ett jobb på ett erkänt universitet.
Vissa av dem har bytt från glasögon till linser.
De idrottar, spelar i band...
Förvånande ofta får de sig ett skjut, så det får en att fundera över ordet nörd.
Geek, nörd, mes, tönt.
- Du är med i det här bandet, eller hur? - Ja.
Jag spelar trummor. Vill du följa med? Jag sjunger inte, jag lovar.
- Nej tack. - Okej, lyssna nu.
Catherine, måndag, vad säger du?
- Har du inte ett jobb? - Jo, jag har en heltids lärartjänst -
- och mitt eget projekt. - Och ditt band?
- Jag tränar ett ungdomslag i hockey också. - Du får mig att må illa.
Jag har inte tid egentligen men jag känner att jag måste göra det, om jag nu får.
Jag älskade din pappa och kunde aldrig tro att han skulle gå och dö så där.
Han hade klara stunder, klara år, ett helt år i streck för tre år sedan.
- Ursäkta... - Lyssna, du är tjugosju va?
- Hur gammal är du? - Det spelar ingen roll...
- Hur gammal är du? - 26. När din pappa var yngre än oss -
- bidrog han med betydande forskning inom tre områden..
... spelteori, geometrisk algebra... - Mästra mig inte.
Om jag bara kom på en tiondel av vad han gjorde -
- skulle jag ha en entrébiljett till varje matematikfakultet i hela landet.
Ge mig din ryggsäck..
- Varför? - För att jag vill titta i den.
- Va? - Öppna den och ge den till mig!
- Du tar ingenting ut ur det här huset. - Det skulle jag aldrig göra.
Hoppas du skall hitta något däruppe som du kan få publicerat?
- Visst. - Och sen skriva ut din egen biljett?
Va? Nej.. Nej, det skulle vara i din pappas namn å hans vägnar!
Jag tror dig inte. Du har något i den där ryggsäcken.
- Vad pratar du om? - Ge mig den!
Du är ju helt paranoid
Bara för att jag är paranoid behöver inte det betyda att du inte har något i ryggsäcken.
- Du sa ju att det inte fanns något däruppe. - Jag...
Sa du inte det?
- Ja. - Så vad skulle jag kunna ta?
Du har rätt.
Tack.
Vad fan!
Det här är ingen flygplats.
Du får komma tillbaka.
Man kan få bra hjälp på universitetet.
Jag mår bra.
Man kan också...
... ägna sig åt motion, jag brukar springa runt sjön -
- några morgnar i veckan.
Det får mig att tänka klart. Det är fortfarande tillräckligt varmt.
Om du vill kan jag ta dig med.
Nej tack.
Hur som helst, jag är sen till spelningen.
Jag måste sticka.
God natt.
- Vänta, du glömde din jacka. - Åh, du behöver inte...
Är jag paranoid? Borde jag börja jogga?
- Ta det lugnt... - Ut ur mitt hus!
- Jag kan förklara! - Du stal den, du stal den från min far!
Jag ringer polisen!
Va? Jag lånade den!
Jag hittade något.
Något din far skrev, inget om matematik, bara något han skrev.
- Jag skulle vilja anmäla ett rån. - Va? Lyssna på mig?
- Det är om dig, han har skrivit om dig. - Han är i huset nu!
- Titta här, här är ditt namn. - Adressen är 44655...
"En bra dag, jag har fått goda nyheter från Cathrine"
Jag förstår inte riktigt det där, men tänkte att du kanske gör det.
När skrev han det här?
För tre år sedan.
"Maskinen fungerar inte riktigt ännu men det finns anledning till optimism"
Maskinen är vad han kallade sitt tänkande, sin förmåga att utöva matematik.
Jag vet.
"Att prata med studenter hjälper, eller att sitta och skriva på bussar."
"Men mest av allt, Cathy."
"Hennes vägran att lägga in mig på institution -
- hennes sätt att ta hand om mig, har definitivt räddat mitt liv."
"Har gjort det möjligt att skriva detta."
"Har gjort det möjligt för mig att ens kunna tänka på att utöva matematik igen."
"Var kommer hennes styrka ifrån?"
"Jag kan aldrig återgälda henne, idag är hennes födelsedag."
"Hon är 24. Jag skall bjuda henne på middag."
Så vad säger du, vad skall vi göra på din födelsedag?
- Pappa. - Nu sticker vi härifrån.
Vi åker till norra delen av Chinatown.
- Strunt samma vart. - Pappa.
Jag skall börja studera.
När?
Jag börjar på Northwestern i slutet av månaden.
Northwestern?
Jag vet att det var dumt att försöka smyga med mig den, jag vet att det låter dumt nu -
- men jag hade tänkt slå in den.
Grattis på födelsedagen.
Vad är det för fel på Chicago?
Du undervisar fortfarande där, det känns för konstigt.
Jag skulle ha dig som lärare.
- Det är lång resväg. - Så långt är det inte.
- Det tar en halvtimma. - Men ändå, två gånger om dan.
Pappa...
Jag har bott där.
- Vill du verkligen bo i Evanston?
Det skulle fortfarande vara nära, jag skulle kunna komma hem när du vill.
Du har mått bra, riktigt bra, i nästan sju månader nu.
Jag tror inte du behöver mig här varje minut av dagen.
- Ja? - Har någon här ringt till polisen?
Nej älskling, jag tror vi skall sätta de blå tallrikarna på byrån.
Din mamma sa att hon ville köpa oss en ordentlig möbel -
- och det var den största jag kunde hitta som får plats i vår lägenhet.
Tänk inte mer på det älskling, jag kommer hem i morgon kväll.
Nu ska vi ta oss igenom den här dagen först, dröj kvar lite...
Hallå!
Jag vet inte, hon svarade inte när jag ringde.
Förhoppningsvis bättre än igår.
Det första jag skall göra är att få in henne i duschen och få ut henne i solen.
Bättre. Mycket bättre.
- Tack - Känner du dig bättre?
- Ja. - Du ser mycket bättre ut.
- Ta lite kaffe. - Okej.
- Nej, svart! - Ta bara lite mjölk.
- Ta en banan. - Nej tack.
Det var tur jag tog med mig mat, för kylskåpet är helt tomt.
Jag hade tänkt att gå och handla.
- Vill du ha en bagel? - Nej, jag hatar frukost.
- Kaffe. - Håller du fortfarande på med listorna?
Åh, det är en gammal vana.
Fuskar du någonsin och prickar av något du faktiskt inte gjort ännu?
Jag skulle ju bara lura mig själv.
Visst.
Har du använt den där balsamen jag tog med?
- Nej, fasiken, det glömde jag. - Det är min favorit.
Du kommer älska den Cathy, jag lovar, du måste prova den.
- Jag gör det nästa gång. - Du kommer gilla den, den innehåller jojoba.
Vad är jojoba?
Eh.. det är något de tillsätter för att håret skall må bra.
- Hår är dött. - Va?
Det är dött material, det kan inte må bra.
Strunt samma... det är något som är bra för håret.
- Som vad? En kemikalie? - Nej, det är organiskt.
Det kan vara organiskt och ändå en kemikalie.
Jag vet inte.
- Har du aldrig hört talas om organisk kemi? - Det får mitt hår att se -
- kännas och lukta gott och det är allt jag behöver veta.
Du kanske skulle gilla det, om du bara använde det.
Tack. Jag skall prova.
Om du inte har något att ha på dig idag, kan vi åka ner till stan och shoppa.
- Okej. - Det blir kul.
- Min födelsedagspresent. - Bra.
Är det något annat du behöver?
- Nej, det är bra. - Inget annat, nu när jag ändå är här?
Nej.
Jag tänkte vi kunde bjuda hit lite folk ikväll.
- Om du känner dig okej. - Vi ska begrava pappa i eftermiddag.
Man måste ha någonting, folk förväntar sig det.
Och det är enda tillfället jag har att träffa lite gamla Chicago-vänner.
Det blir trevligt.
Jag tror pappa hade velat att vi skulle ha lite trevligt.
Det är en begravning men vi behöver inte vara helt dystra för det.
- Mitch hälsar. - Hej Mitch.
Han beklagar sorgen, jag sa till honom att vi alla borde ses oftare.
- Vi ska gifta oss! - Verkligen?
Ja, vi har precis bestämt oss.
- Vad kul! - Ja.
- När? - I Januari.
Hans jobb är jättebra.
Jag har precis blivit befordrad.
- Du måste komma. - Självklart.
Januari.
Jag behöver inte precis kolla min kalender.
- Vet du vad du vill göra nu?
- Nej. - Vill du stanna i Chicago?
- Jag vet inte. - Vill du börja plugga igen?
Jag har inte funderat på det.
Det finns mycket att fundera på.
- Hur mår du? - Fysiskt? Bra!
Förutom att mitt hår ser lite sjukt ut, undrar just vad jag kan göra åt det.
Vad är meningen med alla dessa frågor, Claire?
Cathy, det kom förbi en polis när du stod i duschen.
Ja?
Han sa att de tittade förbi för att se att allt var okej imorse.
Det var ju snällt av dem. Vad tycker du om den här?
Dem sa att de ryckte ut på ett larm och kom till huset.
- Ja? - Ringde du till polisen igår kväll?
- Ja. - Varför?
Därför att jag trodde att jag höll på att bli rånad.
- Men det blev du inte? - Nej.
- Jag ändrade mig. - En polis sa att -
-du verkade vara desorienterad och aggressiv.
- De där killarna var skitstövlar, Claire. - Jag tyckte de verkade trevliga.
De vägrade gå, de ville jag skulle fylla i någon rapport.
Var du aggressiv?
En av poliserna liksom spottade på mig när han pratade. Det var vidrigt!
Använde du ordet "kukhuvud"?
- Jag kommer inte ihåg. - Sa du till en av poliserna -
- att gå hem och ha sex med den andra polisens mamma?
- Nej! - Det är vad de sa.
Nej. Jag sa inte exakt så.
- Slog du en av dem? - De försökte ta sig in i huset.
- Herregud! - Jag kanske knuffade dem lite.
- De sa att du verkade förvirrad. - De försökte ta sig in -
- och leta igenom huset. - Du ringde dem.
Ja, men jag ville faktiskt inte att de skulle komma.
Så, varför ringde du då?
Därför att jag försökte få ut den här killen ut ur huset.
Vad heter den här killen?
Harold. Harold Dubbs.
Polisen sa att du var den enda personen som var där.
Han gick innan de kom dit.
- Med anteckningsböckerna? - Nej Claire, var inte dum nu.
Han hade över 100 anteckningsböcker.
Han stal bara en, men det var bara för att kunna ge den tillbaka till mig.
Så jag lät honom gå, spela med sitt band.
- Den här då? - Hans band?
Han var sen.
Han ville jag skulle följa med.
Är Harold Dubbs din pojkvän?
- Nej. - Ligger du med honom?
Nej, han är en mattenörd.
Som är med i ett band? Ett rockband?
Nej, en marschorkester, han spelar trombon.
Ja, ett rockband.
Vad heter bandet?
- Hur skall jag kunna veta det? - Harold Dubbs -
- sa alltså inte vad rockbandet heter?
Nej.
- Är Harold Dubbs... - Sluta säga Harold Dubbs.
- Är den här personen... - Harold finns!
- Det tror jag säkert. - Han är matematiker -
- på Chicagos universitet.
Ring för helvete till fakulteten!
Mitch har blivit en fantastisk kock, det har blivit hans nya hobby.
Han köper en massa saker.
Vitlökspress, olivoljeflaskor, varje kväll är det nåt nytt.
Härom dagen gjorde han vegetarisk chili.
Vad pratar du om?
Bo hos oss ett tag.
Jag har det bra här.
Chicago är så dött, New York är så mycket roligare.
Det roliga är kanske inte det jag är så fokuserad på just nu.
- Du ser så trött ut. - Det är jag.
- Du behöver bara ta det lite lugnt. - Lugnt?
Snälla Cathy, du har haft en jobbig period.
- Jag mår alldeles utmärkt! - Du är upprörd och utmattad.
Jag mådde bra, till du kom hit.
Åh...
- Catherine - Vem är det?
Harold Dubbs!
- Hej - Okej?
Jag behöver inte det här, Claire Jag mår bra.
Jag mår verkligen bra.
Och sen kommer du hit med dina frågor som:
"Mår du bra?", med den där tröstande tonen...
"Den stackars polisen... " Jag tror polisen
klarar sig själv.
Och bagels och bananer och jojoba?
"Kom till New York" och "vegetarisk chili"!
Det gör mig vansinnig!
Så lägg bara av!
Jag är Claire, Catherines syster.
Hej, trevligt att träffa dig.
Så han fick gå tillbaka till tryckeriet med dokumenten.
Han fick dem att hålla ihop med hjälp av ståltråd.
Det här är en man som, tillbaka i England, vid 22 års ålder -
- som i stort sett uppfann den matematiska metoden -
- för att studera rationellt beteende -
- och han gav astrofysikerna något att tänka på när han kom hit.
Män som Robert Llewelyn föds väldigt sällan.
Och vi kommer att sakna honom.
Hela tiden.
Men... hans arbete kommer att bestå.
Jag står inte med i programmet.
Wow, vad mycket folk det är här.
Jag visste inte att han hade så många vänner.
Var har ni allihop varit de senaste fem åren?
Jag antar att för er var han redan död, eller hur?
För vad är en stor man, utan sin storhet?
Bara en gammal gubbe.
Så ni vill säkert höra om vad ni missat de senaste åren.
Han brukade läsa hela dagen, han ville bara ha mer och mer böcker.
Jag brukade hämta dem på biblioteket med bilen.
Det var hundratals.
Men en dag upptäckte jag att han inte läste dem.
Han trodde att utomjordingar skickade meddelanden till honom -
- genom siffrorna på böckernas streckkod.
Han försökte knäcka koden.
Han brukade gå omkring i sina tofflor.
Han pratade med sig själv.
Han stank.
Jag var tvungen att se till att han badade...
... vilket var genant.
Sen började han skriva, 19-20 timmar om dagen.
Jag gav honom en stor låda fylld med anteckningsböcker.
Han använde varenda en.
Jag hoppade av skolan.
Han var nämligen övertygad om...
... att han skrev de mest eleganta bevis.
Vackra som musik.
Jag är glad att han är död.
Catherine.
Ring inte polisen.
Jag kan inte förstå att jag just sa det där.
Nej, du gick definitivt för långt.
- Jag tror jag vill åka hem. - Jag kör dig.
Nej, det behövs inte. Jag promenerar.
- Det är en lång promenad. - Tack.
Dagiset är jättebra.
Och nu skall de börja på lågstadiet, så nu är man väl fast här.
- Verkligen? - Ja.
Saknar du aldrig Chicago?
Nej, jag menar...
- Nej... - Ni har ju huset nu...
Du och Mitch borde flytta tillbaka...
Du ser fantastisk ut.
Claire gav mig den.
Jag... jag gillar den.
Den passar inte riktigt...
Visst gör den det.
Du kan inte bevisa det.
Jag kan försöka bevisa motsatsen.
Jag kan bevisa att den inte passar dåligt.
- Hur? - Jag kan begära omröstning.
Skål för din farsgubbe.
- En bra karl. - Tack.
Synd att han blev galen,
men han var en jäkla bra karl. Vad jobbar du med?
Jag är valutaanlytiker, jag ärvde troligtvis en tusendel -
- av min pappas talang. Är du matematiker?
Nej, för sjutton, teoretisk fysik.
- Skål för fysiker. - Skål.
- När tror du att de går? - Omöjligt att veta.
Matematiker är galna.
Jag åkte på en konferens i Toronto förra hösten.
Jag har aldrig varit så utmattad i hela mitt liv.
48 timmar i streck med fest, alkohol, droger, uppsatser, föreläsningar...
- Droger?
Mest amfetamin, inte jag alltså, några äldre killar höll på med det.
De tyckte de behövde det. - Varför?
Jag antar att det är rädslan för att kreativiteten är som högst kring 23
och att det därifrån bara är en enda lång utförsbacke.
- Det var vad min pappa trodde.
Jag antar att alla de originella tankarna, tänktes av unga killar.
- Unga killar? - Nej... det finns några kvinnor också...
- Verkligen? Vilka? - Det finns en kvinna på Stanford.
Jag kommer inte ihåg hennes namn.
- Sophie Germain? - Ja, jag tror jag har sett henne...
vid någon konferens, men jag har aldrig träffat henne.
Hon föddes i Paris, år 1776.
Då har jag definitivt inte träffat henne.
Åh... Sophie Germain... vilken idiot jag är.
- Germains primtal. - Rätt.
Dubblera dem, lägg till ett, och du får ett nytt primtal
Som två plus två plus ett är lika med fem, ett annat primtal...
Korrekt...
Eller 19305 gånger 2 till 16998 plus 1.
- Korrekt. - Det är det största kända.
Vad fan gör de här?
Nu vill vi spela en låt, som en hyllning till en stor man.
En stor matematiker.
Den heter "i".
En, två... En, två, tre...
Du har troligen rätt, boken jag stal...
Jag börjar tro att det var den enda begripliga av dem -
- och den innehåller ingen matematik.
Nej.
Jag skall fortsätta läsa, men om jag inte hittar något inom de närmsta dagarna ...
Tillbaka till hockeyrinken?
Ja.
Och din egen forskning?
Så som den är...
Vad är problemet?
De stora idéerna saknas.
Det handlar inte om stora idéer.
Det är ett arbete. Det är ett problem som skall lösas.
Det är inte vad din pappa gjorde.
På ett sätt var det det.
Han angrep ett problem från sidan.
Ur en annorlunda vinkel,
smög sig på det, bit för bit.
- Jag vet inte. - Jag bara gissar.
Jag tycker om att undervisa.
- Du kanske kommer på någonting. - Det kommer aldrig att hända.
Jag är 26, du vet? Utförsbacken...
Har du testat speed? Jag har hört att det kan hjälpa.
Ja.
Så...
...det här är mitt rum.
Du läser mycket om matematik.
Nej, jag läser Cosmopolitan.
Det är bara för syns skull.
Du är en underlig person, Catherine, vet du om det?
Vill du ha lite vin?
- Det är bra. - Vi hann aldrig fira din födelsedag.
Jag ber om ursäkt...
Jag är lite full.
Det gör inget.
Jag är lite ringrostig.
Jag har alltid gillat dig.
- Har du? - Men sen tänkte jag...
...man flörtar inte med sin handledares dotter.
Särskilt inte när ens handledare är galen.
Särskilt inte då.
Kommer du ihåg att vi träffades en gång på min pappas kontor?
Jag trodde inte du kom ihåg det.
Jag kommer ihåg dig.
Jag tyckte du verkade...
...inte tråkig.
Förlåt.
- Det känns som jag kommer knäckas som... - Som vad?
Ett ägg.
Jag är som en illaluktande fransk ost som stinker när man skär den.
Trevligt.
Catherine.
Hur länge har du varit uppe?
Ett tag.
Är din syster vaken?
Nej.
Hennes flyg går om några timmar. Jag borde väcka henne.
Låt henne sova. Hon festade rejält igår -
- med några fysiker.
Jag gör lite kaffe till henne när hon vaknar.
På söndagar brukar jag gå ut och köpa tidningen och äta lite frukost.
Vill du följa med?
Jag borde nog stanna kvar här tills Claire åker.
Går det bra om jag stannar?
Ja.
Du kan arbeta om du vill.
- Vill du det? - Du får om du vill.
- Vill du att jag går? - Vill du gå?
Jag vill stanna här hos dig.
Jag vill vara med dig hela dagen, och om det är möjligt -
- vill jag vara med dig så mycket som möjligt.
Om jag nu inte går allt för fort fram och skrämmer dig -
- för i så fall tar jag tillbaka allt jag sagt direkt.
Är det pinsamt om jag säger att jag tycker det var underbart igår kväll?
Det är bara pinsamt om inte jag håller med.
Så?
Känn dig inte pinsam.
Vad?
Här.
Skrivbordslådan på min pappas kontor.
Vad finns i den?
Nu?
- God morgon. - Snälla, skrik inte.
- Snälla. - Hur mår du?
Nej. Teoretiska fysiker...
- Hyggligt av dig att lämna mig själv med dem.
Det där bandet.
De var hemska.
De är väl hyfsade. De har i alla fall kul.
Så länge alla har kul...
- Var du nöjd med klänningen? - Jag älskar den.
- Gör du? - Den är underbar.
Jag blev förvånad över att du ens hade den på dig.
Jag älskar den, Claire. Tack.
Ingen orsak. Vilket gott humör du är på då.
- Borde jag inte det? - Jovisst. Jag är bara glad.
Det är bara...
Lyssna nu här Cathy...
- Jag åker snart... - Jag vet.
Jag vill fortfarande att du kommer till New York.
Ja, i januari.
Jag vill att du flyttar till New York.
- Flyttar? - Du kan bo hos mig och Mitch i början -
Jag har redan tittat på några lägenheter åt dig.
Jättemysiga.
Vad skulle jag göra i New York?
Du kan göra vad du vill... Du kan arbeta, börja plugga igen.
Nej Claire, det är ganska drastiskt.
Jag är medveten om det.
Jag vet att du menar väl.
Och om jag skall vara ärlig så hade du rätt igår.
Det har varit några jobbiga år och jag behöver lite tid att fundera -
- över saker och ting. - Det skulle kännas bättre för mig -
- om du flyttade till New York. - Jag behöver ingen lägenhet.
- Jag stannar i huset. - Vi skall sälja huset.
Jag hoppas jag blir klar med papperna den här veckan.
Jag vet att det kommer plötsligt.
Ingen har varit här på visning. Vem skall du sälja till?
Universitetet. De har velat ha tillbaka det i åratal.
- Jag bor här! - Kom till New York.
- Vi kommer att ha så roligt. - Det här händer inte.
Du förtjänar en förändring. Det kommer bli ett stort äventyr för dig.
- Varför gör du det här? - För att hjälpa.
Genom att slänga ut mig ur mitt hus?
- Det är mitt hus också. - Du har inte bott här på flera år.
Jag vet, du har fått klara dig själv, och det beklagar jag -
- och nu vill jag hjälpa till. - Vill du hjälpa till nu?
Ja.
- Pappa är död. - Jag vet.
Han är död. Och nu när han är död,
vill du hjälpa till? Lite väl sent.
Var har du varit?
Var var du för fem år sedan? Då ville du inte hjälpa till.
- Jag jobbade. - Jag levde själv med honom.
Jag arbetade 14 timmar om dagen.
Jag betalade amorteringarna på det här huset och -
- bodde i en etta i Brooklyn. - Du hade ett liv. Du fick ta examen.
- Du kunde också tagit examen. - Hur?
- Jag sa till dig tusentals gånger att du kunde göra vad du ville.
Men pappa då?
Han var sjuk. Han borde varit på en professionell vårdinrättning.
Han hörde inte hemma på ett dårhus.
- Det kanske hade varit bäst så. - Han behövde vara här.
I sitt eget hus. Nära allt som gjorde honom lycklig.
Kanske, eller så -
hade det varit bättre med professionell vård istället för det här huset.
- Hans tillfrisknande då?
För tre år sedan var han frisk i nästan ett helt år.
Och sen gick det utför igen.
Det kanske hade blivit ännu värre på ett sjukhus.
- Det kanske hade blivit bättre. - Arbetade han någonsin igen?
- Nej. - Och du skulle kanske haft det bättre.
Bättre än vadå?
Du är så begåvad.
Tror du jag är som pappa.
Jag tror du har en del av hans begåvning -
- och en del av hans anlag för labilitet.
Claire.
Har du förutom att leta efter mysiga lägenheter -
- ägnat en massa energi åt att leta efter alternativa boendeformer åt din -
- galna lillasyster.
Nej, absolut inte. Det här handlar inte om det.
Ljug inte för mig.
- Det jag har undersökt... - Herregud!
Allt jag säger är att läkarna i New York är de bästa...
- Du skulle inte behöva bo... - Jag hatar dig.
Jag hatar dig!
Vad gör du här?
Hur länge har du känt till det här?
Ett tag.
Varför har du inte berättat det för mig?
Jag visste inte om jag ville.
Tack.
Ingen orsak.
- Vad är det som händer? - Herregud Catherine, tack.
- Jag antog att du kanske ville se det. - Det är otroligt.
- Vad är det? - Det är ett resultat, ett bevis.
Det ser ut som ett bevis, ett jättelångt bevis.
Jag har inte läst igenom hela ännu -
- eller kontrollerat det. Jag vet inte ens om jag kan kontrollera det.
Om det är ett bevis av det jag tror att det är -
- så är det ett väldigt betydande bevis.
- Vad bevisar det? - Det verkar bevisa -
- ett mycket svårt matematiskt teorem. Om primtal.
Något som matematiker har försökt att bevisa -
- sen urminnes tider.
Kände du till det här?
- Är det något bra? - Det är historiskt!
- Om det är korrekt... - Vad betyder det?
Det betyder, att under den tid då alla trodde att er far var galen -
- gjorde han några av de mest fantastiska upptäckter i matematikens historia.
Om det stämmer kommer det att publiceras. Det kommer att bli presskonferenser.
Alla världens TV - kanaler kommer vilja prata med den person -
- som hittade den här anteckningsboken.
Catherine, Catherine.
Jag hittade den inte.
- Det gjorde du visst. - Det gjorde jag inte.
Hittade du eller Harold den?
Jag hittade den inte
Jag skrev den.
- Hej killar. - Hur är läget?
- Vi ses senare.
Catherine.
- Kul att du kunde komma. - Ursäkta att jag är sen.
- Din inlämningsuppgift här... - Jag vet. Jag är ledsen.
- ... är intressant... - Tycker du?
...på så sätt att den inte handlar om den uppgiften du skulle lösa.
- Det kommer inte hända igen. - Vad hände?
Kunde du inte kontrollera dig?
Jo, jag kunde bara...
Jag tänkte jag skulle skriva ner idéerna när de ändå fanns i mitt huvud -
- och så var det plötsligt morgon -
- och jag kunde inte komma på något. - Det här är tredje gången,
som inspirationen tagit överhanden, precis när du borde ägna dig åt
mina idéer om vad du skall lära dig.
- Tredje gången? Verkligen? - Gillar du inte differentialekvationer?
Jo, visst gör de det.
Men inte igår kväll?
Inte lika mycket som vanligt.
Jag är orolig att ditt arbete börjar svikta.
Det finns ansatser till bra idéer, men...
...det är inga sammanhängande matematiska argument.
- Jag hann ju inte avsluta det. - Men matematik är inte som jazz.
Även de galnaste matematiker arbetar mot att åstadkomma ett bevis.
Alla matematiker i min familj är inte galna.
- Jag menade inte på det sättet... - Nej, jag vet.
Jag ville bara säga det..
- Hur mår din pappa? - Jag har inte pratat med honom på ett tag.
Han mår bra.
Senast jag pratade med honom var det bara bra. Han har mått bra -
- i nio månader nu. - Han var en fantastisk man.
Det är han fortfarande.
Du kommer underkänna mig, eller hur?
Jag ger dig en ny chans att lösa de här problemen.
Du behöver ett VG, och du har kapaciteten att klara det.
Tack.
- Mr. Vandaree. - Ja?
Du behöver inte vara orolig. Jag kommer att skriva några -
- riktigt bra lösningar som du verkligen kommer att gilla.
Vi är inte hemma, vänligen lämna ett meddelande.
Claire? När pratade du senast med pappa?
Tisdag, herregud...
Nej, det är ingen fara, men jag brukar prata med honom varje dag -
och har inte fått tag på honom på ett tag.
Att du tror han mår bra -
- får mig verkligen att känna mig mycket lugnare.
Vad menar du med "Vad skulle kunna hända?"
Han kan ha råkat ut för en bilolycka, han kan ha ramlat ner för trapporna, -
- han kan springa omkring naken på stan.
Ja Claire, jag vet att du bryr dig om pappa.
Ja, lika mycket som jag.
Snälla, kan du inte bara lägga på.
Pappa?
Hallå?
Pappa?
Catherine? Vilken överraskning!
- Vad gör du härute? - Funderar.
- Skriver. - Det är iskallt och är mitt i natten.
Jag vet.
- Fryser du inte? - Jag fryser häcken av mig.
Så vad gör du här ute?
Det är för varmt inomhus, termostaten har gått sönder.
Jag har ringt flera gånger, fick du inte mina meddelanden?
- Det distraherar. - Jag fick köra hela vägen hit.
Jag har noterat det.
- Varför svarar du inte i telefon? - Jag är ledsen, Catherine.
Det är en fråga om prioriteringar, och matematik kräver prioritet.
Det vet du.
- Arbetar du? - För helvete!
Jag arbetar!
Sa jag "jag"?
Maskinen...
Maskinen fungerar, Catherine!
Den går för full maskin -
- på alla cylindrar.
Jag kokar!
Jag gick ut hit för att kyla ner mig. Jag har inte känt så här på åratal.
- Du skojar. - Nej.
- Jag förstår inte. - Inte jag heller, men så är det.
Det började för en vecka sedan.
Jag... vaknade, gick ner och satte på kaffet -
- och plötsligt kändes det som om någon tände lampan i huvudet.
- Verkligen? - Lampan lyser igen!
Så som den lös när jag var 21.
- Du skojar. - Nej jag är tillbaka!
Jag är tillbaka! Jag är tillbaka vid källan!
Källan där jag hämtat all min kreativitet.
Efter alla dessa år har jag hittat den igen.
Den är som en vulkan som exploderar rakt upp mot himlen.
Det är inte om gudomlig inspiration, som bara träffar mig i huvudet.
Jag säger inte att det inte blir mycket jobb.
Det kommer inte att bli lätt -
men grundidéerna finns där.
Jag ser stora möjligheter.
Det kommer vara viktiga kunskaper för många -
- olika yrkesgrupper.
Förlåt, här babblar jag på.
Hur går det i skolan?
- Det går bra. - Pluggar du flitigt?
- Blir du väl behandlad? - Ja, pappa...
- Några vänner? - Träffar du någon?
Det är din ensak, du behöver inte berätta.
Skolan är bra. Jag vill prata om vad du egentligen håller på med.
Visst, låt oss prata.
- De här teorierna. Finns de här? - Delvis.
- Får jag se dem? - De är på ett tidigt stadium.
- Det gör inget. - De är långt ifrån klara.
- Jag tror vi pratar om år. - Pappa, det gör inget.
- Låt mig bara se något. - Vill du verkligen det?
- Ja. - Är du verkligen intresserad?
Självklart.
Vet du hur glad det gör mig?
Ja.
Det finns nog tillräckligt med stoff här för att hålla mig sysselsatt resten av livet.
Och inte bara mig...-
Jag började tro att jag var slut, Catherine.
Verkligen slut.
Jag var livrädd att jag aldrig skulle kunna arbeta igen. Visste du det?
- Jag tänkte tanken. - Jag var helt jävla livrädd.
Sen kom jag ihåg något. Jag kom ihåg dig.
Dina kreativa år börjar.
Du tar examen, du börjar ditt eget arbete.
Det hade inte behövt vara inom matematik.
Claire har klarat sig bra, jag är nöjd med henne.
Jag är stolt över dig!
Jag vet att du har ditt eget arbete -
- och du får absolut inte försaka det -
- men jag skulle faktiskt behöva din hjälp.
Skall jag vara ärlig så vill jag att du hjälper mig.
Arbetar med mig. Jag kan ringa några samtal -
- och se om vi kanske kan ändra lite i dina scheman.
Förlåt, jag går alldeles för fort fram.
Herregud!... Nog med skitsnack!
Du ska få se något. Vi börjar med det här.
Jag har skissat på något.
Ett allmänt utkast till ett bevis.
Ett viktigt resultat.
Det är inte klart, men...
Du kan se vart det leder.
Här.
Det är väldigt grovt.
- Finns något mer av hans arbete här?
Det är allt...
Kan jag få se?
Ursäkta men... Skrev du de här fantastiska sakerna -
- utan att berätta det för någon?
Jag berättar ju det nu.
Jag är ledsen Catherine, men jag har faktiskt svårt att tro på det här.
- Det här är pappas handstil. - Det är det inte alls.
- Det ser precis ut som hans. - Det är min handstil.
Jag är ledsen.
Men fråga Harold, han har läst pappas handstil hela veckan.
- Jag vet inte. - Lägg av Harold.
- Jag är ingen handstilexpert. - Vems stil ser det ut som?
Jag kan... Jag vet -
- inte hur Catherines handstil ser ut. - Som den där.
- Okej... - Vet ni vad jag tror?
Det är tidigt på morgonen, alla är trötta -
och vi är inte i form för att avgöra det här nu -
- så nu tar vi det lite lugnt här... - Du tror mig inte.
Jag vet faktiskt inte.
Strunt samma.
Jag vet inte varför jag förväntade mig att du skulle tro mig.
Kan du inte berätta om beviset, så skulle det ju visa att det var ditt?
Du skulle inte förstå.
Berätta för Harold.
Det skulle jag kunna, men det skulle ta ett tag.
- Du får inte titta i böckerna. - Men herregud, det är fyrtio sidor långt.
Jag har inte memorerat det.
Det är inget muffins recept!
Det här är ju löjligt!
- Harold, berätta! - Berätta vad?
- Vems bok är det? - Jag vet inte.
Vad är ditt problem?
Du har gått igenom de andra böckerna.
Du vet att det inte finns något som är i närheten av det här.
Vi sätter oss ner så skall jag berätta om beviset.
Om nu Claire kan låta mig få tillbaka mina böcker.
Okej, berätta för honom.
Det skulle ta dagar och skulle ändå inte bevisa att hon skrev det.
För att din pappa kan ha skrivit det och sedan förklarat för dig.
Jag säger inte att det är så, men det är svårt att bevisa motsatsen.
Lägg av.
Han skrev det inte. Han kunde omöjligt gjort det.
Även under de år han mådde bra, kunde han inte arbeta.
Och du skall vara vetenskapsman.
Jag har ett förslag. Vi tar med det till fakulteten -
- och låter några experter som är väl förtrogna med din pappas arbete gå -
- igenom böckerna med oss. Vi berättar att vi är osäkra på ursprunget -
Sedan kan vi få en uppfattning av -
vad det är vi har.
Jag tycker det är ett utmärkt förslag.
- Ni får inte ta det. - Vi skall inte ta det.
- Det här är precis vad du ville. - Herregud!
Du slösar inte bort någon tid i onödan, va?
Du kan knappt vänta på att få visa dem dina fantastiska upptäckter.
Jag försöker avgöra vad det här är.
- Jag berättar ju vad det är. - Du vet inte!
- Jag skrev det! - Det är din fars handstil!
Det ser i alla fall väldigt likt ut det som står i de andra böckerna.
Din handstil kanske ser exakt likadan ut, jag vet inte.
Den är lik hans.
Det är en av hans anteckningsböcker, den är exakt likadan.
Jag berättade ju. Han gav den till mig.
Jag har inte visat den för någon.
Jag ville att du skulle få se den först. Jag bestämde mig först igår kväll.
- Jag litade på dig. - Jag vet.
- Skulle jag inte gjort det? - Jo.
Jag borde ha förstått att hon inte skulle tro mig -
- men varför gör inte du det? - Därför att jag förstår vad som -
- krävs för att kunna göra något sådant. Du skulle ha behövt vara din pappa på -
- toppen av sin förmåga.
Bara för att du och dina nördkompisar avgudar honom -
- betyder inte att han skrev beviset.
Han var bäst. Ingen i min generation har varit i närheten av honom.
Han hade revolutionerat ämnet vid 22 års ålder.
Jag är ledsen Catherine, du har bara läst några kurser på North Western.
Det var inte där jag fick min utbildning.
Det har ingen betydelse, det är för avancerat...
Det mesta av det förstår inte ens jag.
- Tycker du det är för avancerat? - Ja.
Det är för komplicerat för dig.
Du kan inte ha skrivit det.
- Men om ja nu gjorde det? - Men om...?
Då skulle det vara en stor katastrof för dig.
Skulle det inte? Du och de andra nördarna -
- knappt klara med era avhandlingar -
- som håller på med er värdelösa forskning -
- och skryter om vilka konferenser som ni varit på -
- som spelar i ett värdelöst band -
- och gnäller över att ni passerat er intellektuella höjdpunkt -
- när ni bara är 26!
Catherine...
När kommer du och jobbar ihop med mig?
Jag kan inte tänka mig nåt värre. Mer parmesanost?
Jag är helt ensam här och har viktiga saker att dela med mig av.
- Du brukade älska det. - Inte längre.
Du visste vad ett primtal var innan du kunde läsa.
- Nu har ja glömt det. - Var inte lat, Catherine
Jag har inte varit lat...
Jag har tagit hand om dig.
Du slutade studera, du sover fram till lunch -
- du äter skräpmat, du arbetar inte. Köket är fullt av disk -
- och vissa dagar går du inte ens ur sängen.
- Det är de bra dagarna. - Det är förlorade dagar.
Du har ingen aning om hur mycket kunskap du förlorat för att du går runt och deppar.
Ligger och deppar i din obäddade säng.
Ibland kommer du inte upp ur sängen förrän klockan är fyra.
Jag håller koll på dig, det vet du.
Jag har mina kontakter. Jag vet.
Du vet.
- Jag har slösat bort några dagar. - Hur många?
- Jag vet inte. - Jag slår vad om att du räknar dem.
- Lägg av! - Hur många dagar har du förlorat?
- Ungefär en månad. - Exakt?
- Pappa, ät din mat. - Hur många?
- 33 dagar. - Var exakt för guds skull!
Jag sov till tolv idag..
Vi säger 33 och en kvarts dag.
Okej.
Du skojar. Ett fantastiskt tal.
- Ett jävligt deprimerande tal. - Catherine, om varje dag du förlorat -
- vore ett år skulle det vara ett jävligt intressant tal.
33 och ett kvarts år är inte intressant.
Sluta, du förstår precis vad jag menar.
- 1729 veckor. - 1729, ett grandiost tal.
Det minsta talet som kan bli summan av två kuber på två olika sätt.
12 i kubik plus 1 i kubik är lika med 1729.
Och 10 i kubik plus 9 i kubik. Tack, jag förstår.
- Tack så mycket. - Förstår du?
Till och med din depression är matematisk.
Sluta deppa..
Sätt igång och jobba.
Catherine?
Cathie, gumman.
Catherine.
Jag har kommit på hur man kan få en lägre gräns för L.
En modifikation av Landau-Siegel.
Och om du tillämpar Siegel´s nolla för L?
Du behöver en effektiv version.
Herregud...
Catherine!
- Va? - Herregud!
Vad du skrämde mig!
- Vad gör du där? - Förlåt.
Ja ville bara...
Jag har underbara nyheter.
Jag tror jag har kommit på det.
Catherine!
Cathie...
- Inte min... - Vad är det?
Vad gumman? Vad är det?
Jag stal den från honom, jag stal den.
Vad menar du med att du stal den?
Den är inte min...
Jag dödade honom, jag dödade honom...
Jag skulle aldrig ha skrivit den.
- Det är okej. - Jag skulle aldrig ha skrivit den.
Jag skulle aldrig ha skrivit den..
Är det möjligt att du...
Är det möjligt att du ville det så gärna -
- att du tyckte du förtjänade att ha gjort något unikt -
- som det här beviset.
Är det möjligt att du bara inbillat dig att du skrivit det?
Kan det vara så? Att det kanske var så trots allt?
Är det möjligt?
Du dödade honom inte, hjärtat.
Han bara dog.
Hej, vi är inte hemma, vänligen lämna ett meddelande.
Catherine, det är jag, jag behöver verkligen tala med dig.
- Jag trodde du hade åkt. - Jag bokade om flyget.
Var är Catherine? Jag måste prata med henne.
- Hon är därinne. - Lyssna...
Vi är klara, jag har gått igenom det med experterna -
- både gamla och unga nördar.
Det är unikt, vissa av teknikerna är ovanliga och svåra att följa -
- men vi kan inte hitta något som inte stämmer.
Jag menar... det kan vara något fel, men vi kan inte hitta det.
Jag har inte sovit...
Det är verkligt.
- Tack. - De fick svära på att hålla tyst.
De var helt till sig.
Ett e-mail och det är offentligt.
Jag hotade dem. De säger inget, de är mesar.
- Var är Catherine? - Det är ingen bra tidpunkt.
- Åker ni? - Planet går klockan tolv.
- Tar du med henne? - Ja.
- Till New York? - Hon vill själv åka dit.
- Jag vill prata med Catherine. - Hon vill inte träffa dig..
Har hon något att säga till om?
Hon har varit helt borta, Harold.
Hon pratade inte på 5 dagar.
Vill du ha din kappa? Det är kallt.
Jag hämtar dina saker. Har vi glömt något tar flyttfirman med det.
Är du okej?
Det stämmer.
Jag tänkte att du ville veta.
- Jag var tvungen att träffa dig. - Jag åker.
- Ge mig en minut. - Vad vill du?
Du har böckerna, hon sa att hon givit dig dem.
Gör vad du vill med dem.
Publicera det, ha en presskonferens.
Berätta för världen vad min pappa upptäckte.
Jag tror inte att din far skrev det.
- För en vecka sedan trodde du det. - Det var då det.
Jag har gått igenom beviset hela veckan, jag tror jag förstår det.
Det använder moderna tekniker.
Metoder som utvecklats på 80 och 90-talet.
Icke kommunikativ geometri, slumpfördelningar.
Jag har lärt mig mer matematik den här veckan, än på hela gymnasiet.
- Och... - Beviset är väldigt...
- Modernt. - Åk hem och sov, Harold.
Din pappa har inte mått riktigt bra de senaste 20 åren, eller hur?
Han kan inte ha lärt sig de här nya teknikerna.
- Han var ett geni. - Men han var galen.
- Han kanske lärde sig dem senare. - Kanske, men böckerna han hade -
- behövt stod uppe i ditt rum.
Han daterade allt, till och med de mest osammanhängande noteringarna.
- Det finns inga dateringar här. - Och handstilen?
Föräldrar och barn kan ibland ha väldigt snarlika handstilar.
Särskilt om de tillbringar mycket tid tillsammans.
Intressant teori.
- Jag gillar den. - Jag med.
Det var det jag berättade för dig förra veckan.
Jag vet.
- Du sumpade det. - Det är ditt verk, Catherine.
Synd, för du la upp det rätt snyggt.
"Jag älskade din pappa. "
"Jag har alltid gillat dig, jag vill tillbringa varje minut med dig. "
Det är kanonbra.
Jag menade det.
Du fick både ett ligg och anteckningsboken, du är ett geni.
Tala med mig, Catherine.
Beviset är ditt. Du kan inte bara ignorera det.
- Du måste få det publicerat. - Lämna mig ifred.
- Ta det åtminstone. - Jag vill inte ha det.
- Kom igen Catherine, jag försöker ställa saker och ting till rätta.
Det kan du inte.
Hör du vad jag säger?
Tror du att du förstått något?
Tror du att allt blir bra, bara för att du ändrat dig?
För att du är säker nu.
Du vet ingenting!
Boken, matematiken, datumen, handstilen, allt som du och dina -
kompisar har listat ut är bara indicier.
- Det bevisar ingenting. - Hur kan det bevisas då?
Det kan det inte.
Du skulle litat på mig.
Ja... jag vet.
Har Claire sålt huset?
Hon vill ha mig i New York, ta hand om mig.
Du behöver inte skötas om, du skötte om din pappa i fem år.
Det kanske är min tur.
- Det är inget fel på dig. - Vi måste åka nu, hjärtat.
Du kan inte bara lämna det här bakom dig Catherine -
- och låtsas att det aldrig hänt och ta ett jobb i någon klädaffär.
- Ta det! - Cathie, vi måste åka.
Stanna i Chicago, du är vuxen.
- Jag måste åka - Snälla.
- Nej. - Det här handlar inte om mig.
Kan du inte åtminstone göra det för din egen skull?
Adjö, Harold.
Catherine!
- Hej, vart är ni på väg? - Till New York.
Kan jag få se er legitimation, tack?
- Du har verkligen fått mycket gjort. - Jag hade fem dagar extra.
Jag behöver mer kaffe. Vill du ha?
Är jag med på listan?
- Va? - Få ordning på den galna systern.
Avbockad!
Det är inte rättvist, Cathie.
Jag ville bara ta hand om dig.
Catherine!
- Va? - Herregud!
Gud vad du skrämde mig! Vad gör du där?
- Förlåt, jag ville bara... - Jag har underbara nyheter.
Jag tror jag har kommit på det.
Vad tror du?
- Wow, pappa... - Kan du fatta det?
Jag visste att du hade det i dig.
Det var ju ett entusiastiskt svar..
Vad tycker du? Låt oss gå igenom det.
Inte ikväll, jag är trött.
Lägg av, det här är ju början på vårt arbete tillsammans.
Tror du jag vill ta åt mig äran för att jag kom på det först?
Det här är bara början.
- Jag tror vi är klara för ikväll. - Läs bara de första raderna.
Vi tar det rad för rad, argument för argument och ser om det kan förbättras.
Vi gör det imorgon.
Jag har väntat på det här i flera år.
- Snälla, kan vi inte jobba lite nu. - Pappa, vi borde sova nu.
- Inte förrän vi har pratat om beviset! - Jag vill inte prata om beviset.
För helvete! Ta nu boken och läs raderna för mig.
Låt f(x) vara lika med kvantiteten av kvantiteten av alla x.
Låt f(x) var lika med ....
... kylan.
Det är kallt i december.
De kalla månaderna är lika med november till februari.
Det finns fyra kalla månader och fyra varma månader -
- vilket lämnar fyra månader med obestämd temperatur.
I februari snöar det.
I mars är sjön belagd av is.
I september kommer studenterna tillbaka,
och bokhandeln är fylld.
Låt f(x) vara lika med
månaden för fyllda bokaffärer.
Antalet böcker närmar sig oändligheten -
då antalet kalla månader närmar sig fyra.
Jag kommer aldrig att vara så kall nu, som jag kommer att vara i framtiden.
Kylan i framtiden är oändlig.
Framtiden av värme är lika med framtiden av kyla.
Bokaffärerna är oändliga, men aldrig fyllda, förutom i september.
Jag är utmattad.
Jag längtar efter att få lite riktigt kaffe hemma.
Vi köper allt vårt kaffe på ett ställe där de rostar kaffet själva.
De har en gammal maskin i källaren. Man kan känna doften ute från gatan.
Ibland kan man känna den hemma från oss, fyra våningar upp.
Helt underbart.
Manhattans bästa enligt någon tidning.
Vem vet…
Men det är väldigt gott.
Jag tror faktiskt jag skall sluta med kaffe.
Det är dåligt för mina nerver.
Catherine!
Catherine!!!
Hur många dagar har jag förlorat?
Hur kommer jag tillbaka till punkten där jag startade?
Jag är utanför ett hus -
- och försöker hitta vägen in.
Men det är låst och rullgardinerna är neddragna -
- och jag har tappat nyckeln.
Och jag kan inte komma ihåg hur rummen ser ut eller var jag lägger mina saker.
Och om jag vågar gå in, undrar jag...
... om jag någonsin kommer att hitta ut igen.
Ibland tror jag att det faktiskt stämmer.
Och ibland ...
tror jag att det …
är galenskap...
Det är inget fel på dig.
Jag tror jag är lik min pappa.
Det tror jag med.
Jag är rädd att jag är som min pappa.
- Du är inte honom. - Jag kanske kommer att bli.
Du kanske blir bättre.
Det är som...
... att försöka knyta samman punkter.
Vissa nätter kan jag knyta ihop 3 eller 4 av dem.
Och vissa nätter -
- är de riktigt långt ifrån varandra.
Jag har ingen aning om hur jag skall ta mig till nästa punkt -
om det nu finns någon.
Det känns som om de hör samman.
Pappas arbete var mycket elegantare.
Led mig igenom det, berätta vad du tycker känns tveksamt.
Du har en del att ställa till rätta, Harold Dubbs.
Vet du om det?
Det finns inget sätt att bevisa att jag skrev det.
Nej, men vi kan prata igenom det, och avgöra om du
omöjligen kan ha skrivit det.
Om jag går tillbaka till början -
kan jag börja om igen.
Gå igenom rad för rad -
- försöka hitta genvägar.
Försöka göra det ...
bättre…
Översättning: Calvin www.Undertexter.se